Nå børn, sidder i godt?
Så begynder jeg.
Denne historie startede for mange tusinde år siden....
men det hele var forbi på kun syv dage.
Dengang for længe, længe siden...
ingen af de ting vi nu kan se--
solen, månen stjernerne, jorden
dyrene og planterne-- Intet af alt dette eksisterede
kun gud eksisterede....
og derfor er det kun ham, der kunne skabe dem.
Og det gjorde han.
Simpson. Sikke en personlighed han var.
Gad vide hvad der blev af ham?
Åh, jeg tror at han er død, ligesom alle de andre.
Ak ja, det var tider...
Hr Tuttle, dit hår.
Ja?
Godmorgen frue. Vi er her angående--
Åh ja, selvfølgelig.
Kom ind.
Jeg forventede jer ikke så tidligt.
Hvem er i så...?
Jeg er Bertha Mills, frue.
Og dette er Edmund Tuttle.
Glad for at møde Dem, frue.
De må være gartneren.
Det er rigtigt. Gartneren.
Og den unge dame hedder Lydia.
Har du nogen erfaring med husholdning?
Lad dem ikke snyde af hendes fremtoning, frue.
Hun er ældre, end hun ser ud.
Kan du bruge et strygejern?
Hvad er der i vejen? Hvorfor siger du ikke noget?
Hun kan ikke tale, frue.
Det stakkels lille kræ er stum.
Men hun arbejder godt.
Det lover jeg Dem.
All right.
All right. Den forrige pige jeg havde, talte også alt for meget.
Følg mig. Fru Mills, De og pigen...
kan bo i loftsrummet for enden af trappen
-Og De, hr... -Tuttle, frue.
De kan bo i skuret omme bagved.
Som i kan se, er husholdningen blevet forsømt...
siden tjenestefolkene forsvandt for en lille uge siden.
Forsvandt de bare?
I den blå luft.
Ingen opsigelse. De fik ikke engang deres løn med sig.
De... de forlod os bare.
Mærkelig opførsel
I vil snart opdage, at der er tidspunkter-
hvor dette hus ikke er helt almindeligt.
Derfor min annonce i avisen...
ønskende ærlige, hårdtarbejdende folk.
Der er ingen mere ærlige og hårdtarbejdende end os.
Er det ikke rigtigt, hr Tuttle?
Åh ja, vi er meget ærlige.
Og, øh, meget hårdtarbejdende.
Køkkenet.
Jeg spiser morgenmad kl 8:00...
børnene kl 9:00.
Frokosten er kl 1:00 og aftensmaden kl 7:30.
Og Herren, frue?
Herren drog afsted til krigen...
for halvanden år siden.
Jeg har intet hørt siden krigen sluttede.
Hvem af jer laver maden?
Det gør mig ondt, frue.
Hvem af jer laver maden?
Læg nu mærke til hvad jeg gør.
I dette hus, må ingen dør åbnes...
Uden den foregående dør er lukket først.
Det er afgørende at i husker dette.
Det er ikke så nemt som det måske lyder.
Der er 15 forskellige nøgler til de 50 døre...
afhængig af hvilken del af huset i er i.
Fru Mills, fra i morgen...
vil jeg overlade et sæt nøgler i Deres varetægt.
Ja, frue.
Musikværelset.
Det gamle piano var her allerede da vi flyttede ind.
Lad venligst ikke børnene lege med det.
Det starter min migræne.
Stilhed er noget vi værdsætter meget i dette hus.
Det er derfor i ikke vil finde telefon, radio...
eller andet der kan larme.
Åh, vi har heller ikke elektricitet.
Under krigen blev tyskerne ved med at afbryde den...
Så vi lærte at leve foruden. Lad os forsætte.
Frue, det er ikke nødvendigt at vise os hele huset.
Jo!.
Jo, det er.
Det meste af tiden, kan man næsten ikke se noget.
Det er ofte svært at finde ud af...
om der er et bord, en stol, en dør, en skænk...
eller et af mine børn der leger skjul.
Hvad mener De, frue?
Måske skal jeg præsentere dem for mine børn.
Hr Tuttle, De kan kigge på haven nu.
De finder værktøjet i skuret.
Javel, frue.
I kan begynde at trække gardinerne for.
Allesammen.
Kom.
Jeg vækker dem. I venter her.
Uanset hvad, træk ikke gardinerne fra.
Nå, kom så.
Øjnene lukkede, hænderne samlede.
De er ikke rigtigt vågne endnu.
Sikke nogen søde små børn.
Så... Hvad siger i så?
Goddag.
Goddag, børn.
Mit navn er fru Mills...
men i kan kalde mig Bertha hvis i vil.
Hvad hedder i?
-Anne. -Nicholas.
Anne og Nicholas. Sikke søde navne.
Skal du være vores nye barnepige?
Mm-hmm.
Ja kære. Jeg er jeres nye barnepige.
Det er tid for deres morgenmad.
Lydia, gå ud i køkkenet og luk alle skodderne.
Lægerne fandt aldrig en kur.
For hvad?
Deres tilstand.
Børnene har en meget alvorlig allergi overfor lys.
De er lysfølsomme og må aldrig udsættes...
for lys, der er stærkere end dette.
ellers, på få minutter...
vil de få sår og vabler...
og begynde at kvæles.
Det vil til sidst betyde døden.
Milde himmel.
Jeg kan ikke lide denne toast.
Hvorfor ikke?
Den smager mærkeligt.
Jeg kunne bedre lide den før.
Det er fordi før, var det andre der lavede dent.
Hvornår kommer de tilbage?
De kommer ikke tilbage.
Ligesom far.
Far kommer tilbage.
Fru Mills, vores far er i krig i Frankrig.
Det er verdenskrigen.
Jeg ved det men han er i Frankrig.
Det er nok, sludrehoveder. Bliv færdig med jeres morgenmad.
Vil du også forlade os?
Selvfølgelig ikke!
Hvorfor skulle jeg det?
De andre sagde de ikke ville...
men det gjorde de, og så skete det.
Ti stille!
Hvad mener du, Anne? Hvad skete der?
Mor blev... tosset.
-Der skete ikke noget. -Jo, der gjorde.
-Nej, der gjorde ej! -Jo, der gjorde!
Ti stille.
Hvad sker der? De tallerkner skal være tomme...
om et minut. Er det forstået?
Fru Mills, vil De komme med ud et øjeblik?
Jeg vil gerne tale med Dem.
Javel, frue.
Postbudet kommer normalt hver onsdag.
Jeg har netop tjekket postkassen...
og denne uge, har han ikke været her.
Jeg forstår ikke hvad De mener, frue.
Dette brev skulle være afhentet...
og afleveret til avisen for fem dage siden.
Det er en jobannonce.
Da den aldrig er afleveret...
Kan De så forklare hvad De laver her?
Frue, det var det jeg prøvede at sige...
Da De åbnede døren.
Sandheden er at vi bare kom forbi...
og håbede.
Et stort hus som dette...
har altid brug for nogen der kender rutinerne.
Har De tjent i et hus som dette før?
Det er nok overraskende for Dem, frue, men...
Vi har faktisk arbejdet her.
Her?
Det er nogle år siden.
Tillad mig at sige, frue...
det var de bedste år af mit liv.
Det var derfor, vi kom forbi, dette hus...
betyder meget for os.
Jeg bør nok vise Dem min anbefalinger, frue.
Nej, nej, nej. Det behøves ikke.
Som De siger De kender huset godt?
Som min egen bukselomme.
Forudsat væggene ikke har fået ben...
og bevæget sig i mellemtiden.
Det eneste, der bevæger sig her, er lyset.
Men det ændrer alting.
Det er meget svært, for at sige det mildt.
Man kan faktisk sige... uoverkommeligt.
Den eneste måde at klare det på, er at holde hovedet koldt.
Javel, frue.
Jeg bryder mig ikke om fantasier.
Mærkelige idéer. Forstår De, hvad jeg mener?
Det tror jeg nok, frue.
Sommetider får mine børn mærkelige idéer.
Men De skal ikke lægge noget i det.
Børn er børn.
Ja, selvfølgelig, frue.
Fint. De kan blive.
Mange tak, frue.
Det skete virkeligt.
Den romerske guvernør prøvede at få dem til at...
"ombestemme sig bagefter... "
"Til at ombestemme sig. " Punktum.
-"Bagefter... " -Mm-hmm.
"Beordrede han dem afstraffet.
"Men Justus og Pastor, var langt fra skræmte...
"glædede sig og viste sig villige til at dø for Kristus.
"Da han så det...
"blev den romerske guvenør rasende...
"og forlangte deres hoveder hugget af. "
Hvad er det, der er så morsomt?
Det...
Det, hvad?
De børn var meget dumme.
Hvorfor?
Fordi de sagde de troede på Jesus...
Og så blev de dræbt.
Og hvad ville du have gjort, fornægtet Kristus?
Øhm, ja.
Inde i mig selv ville jeg tro på ham...
Men det ville jeg ikke fortælle romerne.
Er det også, hvad du tror, Nicholas?
Jeg forstår.
Så i ville have løjet endog fornægtet Kristus.
I ville have reddet jeres hoveder, det er sandt.
Men hvad ville der ske bagefter?
Hvornår?
I det næste liv.
Det der venter på os når vi dør.
Hvor ville i ende?
Åhh.
Hvor, Nicholas?
I børnenes limbo.
Hvad er børnenes limbo, Anne?
Et af de fire Helveder.
Som er?
Mig, mig, mig! Mig!
Nej. Lad ham svare. Som er?
Der er helvedet, hvor de fordømte ender...
så er der Purgatory...
Ja.
Og Abrahams skød hvor de rene ender...
Og limbo hvor børnene ender.
I midten af Jorden.
Hvor der er meget, meget varmt.
Der ender børnene, der lyver...
Men det er ikke kun et par dage de er der.
Åh nej.
Nej, De er fortabte. For evigt.
Tænk lidt over det.
Forestil jer evigheden.
Luk øjnene.
Luk øjnene og prøv at forestille jer det.
For evigt.
Smerte... for evigt.
Jeg bliver svimmel.
Kan i nu forstå...
hvorfor Justus og Pastor fortalte sandheden?
Fint.
Åben jeres bøger lektion seks.
Må vi ikke lege?
Absolut ikke.
Først læser i kapitlet...
og så lærer i det udenad.
Det hele?
Hvis der er flere protester...
bliver der slet ikke nogen leg i dag.
Faktisk tror jeg, i skal læse i hver jeres værelse.
Nej, nej, nej! Jo, jo, jo!
Men vi bliver bange, hvis vi bliver skilt!
Bange? Som om i ikke har vænnet jer til huset endnu.
Hvad nu, hvis vi ser et spøgelse?
Har din søster fortalt dig en af sine historier?
Jeg har ikke fortalt ham noget!
Hvis du ser et spøgelse siger du "Goddag "...
og forsætter med at læse.
-Kom, til musikrummet. -Hvorfor mig?
Fordi jeg siger det! Kom så.
Tag din bog.
Nicholas, du har bare at lære det kapitel...
på under en time.
-Mor... -Hvad?
giv mig et kys.
"Giv mig et kys. Giv mig et kys."
Anne, vent på mig udenfor.
Du ved, jeg ikke kan.
Derover.
Fru Mills, træk alle gardinerne for.
Min datter skal passere dagligstuen.
Javel, frue.
Skat...
Mor kan ikke være hos dig hele tiden.
Du må lære at klare dig selv.
Hvor er din rosenkrans?
Ahh!
Når du føler dig bange...
Skal du klemme den alt det du kan...
sige fadervor, og din frygt vil forsvinde.
-Det vil den ikke. -Jo, den vil. Jeg lover det.
Forstår du ikke, at når du gør det...
er Herren hos dig?
Der er ikke nogen grund til at være bange.
"Huset og familien.
"Vi bor alle i et hus sammen med vores familie.
"Familien består som regel af forældre...
"børn, og deres bedsteforældre.
"Vi skal adlyde... "
"... og være venlige mod andre medlemmer af vores familie...
"og vi må aldrig skændes eller slås...
"Med vore brødre og søstre. "
Har de nogen børn?
Nej.
Hr Tuttle og pigen, Lydia er alt jeg har...
og jeg er alt, de har.
Er hun født sådan?
Undskyld, frue?
Pigen, er hun født stum?
Nej.
Jeg tror jeg er færdig her, frue.
Hvis De tillader, vil jeg se...
om hr Tuttle kan bruge lidt hjælp.
Nicholas!
Nicholas, Jeg kommer!
-Nicholas? -Hvad er der i vejen?
Hvorfor græder du?
Jeg græder ikke. Jeg læser.
Men jeg hørte... Anne!
Anne?
Jeg har ikke lært det endnu, mor.
-Har du det godt? -Ja.
-Hvorfor græd du? -Det gjorde jeg heller ikke.
Jeg hørte dig for et øjeblik siden.
Der er ikke nogen grund til at være flov over det, skat.
Det er jeg heller ikke.
Hvis jeg havde grædt, ville jeg sige det.
Virkelig. Så det er bare noget, jeg bilder mig ind?
Nej. Det var drengen.
Hvilken dreng?
Victor.
Hvem er Victor?
Drengen, der var her lige før.
Jeg sagde til ham, at jeg skulle læse...
men han blev ved med at græde.
Jeg tror, at han er en forkælet unge.
Han sagde, at vi er nødt til at forlade huset.
Nå gjorde han? Og hvorfor græd han?
Fordi han ikke kan lide dette hus...
men han skal bo her. Hans far er pianist--
-Hans far er pianist? -Ja.
Jeg har fortalt ham, at han ikke må røre pianoet.
Det må han ikke, vel Mor?
Så, Du har også talt med hans far?
Nej, kun med Victor.
Hans far er sammen med de andre i hallen.
Jeg kommer lige fra hallen. Der er ikke nogen der.
Så er de nok gået ovenpå. De kigger på huset.
Stop så, Anne! Det er nok!
Hvorfor græd du?
Det var Victor!
-Hvor er han så nu? -Han gik ud der!
Fortæl venligst hvorledes en dreng...
kan gå ind og ud af dette aflåste værelse?
Jeg troede, jeg havde sagt det tydeligt.
Ingen dør må åbnes...
før den foregående først er låst.
Er det så svært at forstå?
Dette hus er som et skib.
Lyset skal holdes ude som om det er vand...
når vi åbner og lukker dørene.
Mine børns liv er på spil!
Men, frue--
Modsig mig ikke! Ti stille!
Hvem af jer, var sidst i det værelse?
Lydia?
Hun har ingen nøgler. Det har jeg allerede sagt.
Så kan det kun være Dem.
Men jeg var i hallen hele tiden.
Og så gik jeg ud i haven.
De så det selv.
Jeg håber ikke De antyder, at det var mig!
Tror De virkelig, jeg ville overse sådan noget...
og sætte min datters liv på spil?
Du må ikke læse ved bordet.
Nå, ikke?
Hvem sladrer til mor? Dig?
Eller måske dig?
Så du virkelig en dreng?
Ja. Han hedder Victor.
Er han et spøgelse?
Nu er du dum. Sådan er spøgelser ikke.
Hvordan er de så?
Det har jeg fortalt masser af gange.
De har hvide lagener på og bærer kæder.
-Hvor ved du det fra? -Fordi jeg har set dem.
De kommer frem om natten.
Løgnhals. Hvor?
-Du er dum. -Ikke så dum som dig.
Jeg tror ikke at du så den dreng.
Tro hvad du vil.
Du vil snart tigge om at få lov at lege med os.
Nicholas!
Hvad?
Se.
Hvorfor har du trukket gardinerne fra?
-Det var ikke mig. -Hvem var det så?
Det var Victor.
Han har gjort det hele natten.
Du lyver. Jeg siger det til mor.
-Er jeg en løgner, er jeg? -Ja.
Victor, kom frem...
så min dumme bror kan se dig.
Lad mig være.
Vil du ikke se ham?
Du er en bangebuks.
Bange bange buks.
Så må jeg gøre det selv.
Så er det nok, Victor.
Nicholas. Nicholas.
Sig til ham, at han skal lade gardinerne være.
Han hører ikke efter mig.
Stop det. Gå ud af min seng, begge to.
Det er vores seng.
Nej, det er min.
Anne, hold op med at lave den stemme.
Ti stille, bangebuks.
Hvis du ikke stopper, kalder jeg på min mor...
og hun smider dig ud.
Du kender ikke min mor.
Og du kender ikke mine forældre.
Anne, jeg siger det altså til mor.
Vær ikke dum. Det er jo ikke mig!
Victor, rør ved hans kind så han kan mærke dig.
Mor! Hjælp!
Hjælp! Hjælp, Mor!
Hvad sker der? Hvad sker der?
Hvad sker der?
Hun sloges med mig, og jeg bad hende lade være.
Jeg har fået nok. Hører du?
Jeg har fået nok af dig!
Jeg har ikke gjort noget!
"Derfor sendte Herren ham væk...
"fra Edens have...
"til jorden hvorfra han var taget.
"Så han jog manden bort...
"og anbragte øst for Edens have...
"basunengler og et flammende sværd...
"der pegede alle vegne for at vogte vejen...
"til Livets Træ. "
Sådan. Færdig.
Meget fint.
Nu skal du bede Jomfruen om tilgivelse.
Hvad? Det er ikke, hvad vi aftalte!
Vi aftalte ingenting, unge dame.
I dag bliver du afstraffet, og du gør, som jeg siger.
Du kan ikke tvinge mig, til at bede Jomfruen om tilgivelse.
Hvor vover du!
Mor, Jeg vil ikke bede om tilgivelse for noget, jeg ikke har gjort!
Du fortalte din bror, at der var andre i værelset!
-Det var der! -Du lyver!
Nej, jeg gør ikke!
Anne...
husker du historien om Justus og Pastor?
Børn der ikke taler sandt ender i limbo.
Det siger du, men jeg læste forleden...
at limbo kun er for børn, der ikke er blevet døbt.
Og det er jeg!
Kiggede De ind til Nicholas?
Ja, frue. Den lille engel sover sødt.
Hvad med Anne?
Er hun stadig på trappen?
Ja, frue.
Jeg foretrækker at have hende, hvor jeg kan se hende...
men jeg kan ikke brodere i så svagt et lys.
Hvor lang tid skal denne afstraffelse vare ved?
Det har varet tre dage nu.
Det er op til hende.
Hun må lære at sluge sin stolthed...
og bede om tilgivelse.
Nå men... det er på tide hun læser lidt i bibelen.
Det vil præsten være glad for, frue.
Hvis han nogen sinde gider at besøge os.
Han ved udemærket godt, at børnene ikke kan gå ud.
Han fortalte mig i går...
han ville kigge forbi så snart som muligt.
Jeg føler mig snart helt afskåret fra omverdenen.
Denne tåge hjælper ikke ligefrem.
Den har aldrig varet så længe før.
Det er sandt, frue.
Selv havmågerne er blevet tavse.
Anne!
Anne, jeg kan ikke høre dig.
Forresten, fru Mills, jeg har prøvet at udholde den larm...
fra Lydia, der løber rundt ovenpå.
Hun har rendt frem og tilbage...
som om der var tre af hende.
Vil De venligst fortælle hende det ikke er nødvendigt...
at larme så meget bare for at gøre lidt rent?
Jeg kan ikke klare at få endnu et migræneanfald.
Jeg skal sige det til hende, frue.
Tak.
Nu er hun gået for vidt.
Lydia! Lydia!
Hvad foregår der deroppe?
Ingenting, mor. Jeg læser bare.
-Hørte du det også? -Hørte hvad?
Shh!
Hvad var det?
Det ved jeg ikke.
Anne, fortæl mig hvem der laver den larm.
Det kan jeg ikke, mor.
Sig det.
Jeg sagde at der var nogen i værelset...
og du straffede mig.
Nu ved jeg ikke, hvad jeg skal sige.
Anne, sig sandheden.
Sig om der er nogen ovenpå.
Der. I det pulterrum.
Mor, der kommer lys ind.
Shh!
-Det er en dame. -Det er.. hvad?
Hvor blev de af?
De gik lige her forbi. Så du dem ikke?
Hvor gik de hen?
Derhen, derhen, og også derned.
De er alle vegne. De siger, det er deres hus.
Og de vil tage gardinerne ned.
Frue, tag det roligt.
Jeg vil ikke tage det roligt!
I fem år, under besættelsen...
undgik jeg, at en eneste nazist kom herind...
og nu er der nogen herinde, der åbner og lukker dørene.
Frue, det er et meget gammelt hus.
Gulvbrædderne knirker og rørene larmer--
Der var stemmer. Siger jeg jo.
Mor, se.
En dreng og to kvinder, der talte sammen.
Mor, se!
Jeg tegnede det i går.
Det er faderen, det er moderen...
det er Victor, og det er den gamle dame.
Hvad betyder de tal?
Det er antallet af gange, jeg har set dem.
Jeg har set den gamle dame flest gange.
Åh, kære gud.
Fru Mills, hent hr Tuttle.
Vi må straks gennemsøge huset...
inden det bliver mørkt.
-Ja, frue. -Mor!
Så, skat. Bare rolig.
Der sker dig ikke noget, mor er her.
Se, mor. Hun skræmmer mig.
Det er som om hun ikke kigger på dig...
men hun ser dig.
Og hun er her altid "Kom med mig " siger hun--
Anne, lyv ikke.
Det er sandt, mor. Og hun stiller spørgsmål.
Victor sagde, at hun er en heks.
Hvad spørger hun dig om?
Ting.
Hendes ånde lugter.
Vi må trække alle gardinerne fra.
Der må ikke være nogen mørke steder, hvor man kan gemme sig.
Javel, frue.
I tager højre side, og jeg tager venstre.
Derefter kigger vi ovenpå.
Måske er det spøgelser...
der førhen boede i huset.
Vær ikke dum. Jeg har allerede fortalt.
Spøgelser har hvide lagener på...
og bærer kæder og siger "Uhhh. "
Nå, Anne.
Hvorfor finder du på disse historier?
Det gør jeg heller ikke. Jeg læser om dem.
Du skal ikke tro på alt...
hvad du læser.
Det siger vores mor også.
Hun siger, at alt det spøgelse-snak er noget sludder...
og så forventer hun at vi...
skal tro på alt, hvad der står i bibelen.
Og det gør du ikke?
Jeg tror på nogle af tingene.
Men, for eksempel, tror jeg ikke på...
at gud skabte verdenen på syv dage.
Og jeg tror ikke at Noah...
fik alle de dyr ombord på éen båd...
Eller at Helligånden er en due.
Nej, det tror jeg heller ikke på.
Duer er alt andet end hellige.
De klatter på vores vinduer.
Har du nævnt noget af dette til din mor?
Frue.
Ja?
De har kigget overalt, frue.
Her er ikke nogen.
Fint.
Fru Mills.
Ja, frue?
Har de nogen idé om, hvad det her er?
Det er et et fotoalbum, frue.
Nej, se. De sover allesammen.
Se.
De sover ikke, frue. De er døde.
Det er de dødes bog.
I det forrige århundrede, mener jeg...
det var almindeligt at fotografere de døde...
i håbet om at deres sjæle...
ville leve videre gennem portrætterne.
Der er også gruppebilleder.
Og børn!
Det er makabert!
Hvordan kunne folk være så overtroiske?
Sorg over tabet af ens elskede...
kan få folk til at gøre de mærkeligeste ting.
Smid det ud. Jeg vil ikke have det i huset.
Javel, frue.
Fru Mills, det er koldt.
Hvorfor kommer De ikke hen, og sidder ved ilden?
Mange tak, frue.
Så... sig mig. Da De arbejdede her før.
Passede de også børn dengang?
Nej, jeg var ansvarlig for husholdningen.
Hmm... var der mange tjenestefolk?
Cirka femten.
Men til sidst...
var vi kun tre tilbage.
Hvorfor?
Mine arbejdsgivere flyttede til London.
De kom her sjældnere og sjældnere...
Det ligger jo så afsides.
Så langsomt tømtes huset.
Alle endte med at forlade denne fordømte ø.
Min familie forlod den i sommeren 1940....
lige inden invasionen.
Det var det sidste, jeg hørte fra dem.
Jeg bebrejder dem ikke.
Faktisk, rejste vi også.
Selv om...
når du nogen gange forlader et sted...
er det som om, det er med dig hele tiden.
Jeg følte det som om, jeg aldrig forlod huset.
Hvorfor rejste De?
Nå, det var grundet tuberkulosen.
Hele området blev evakueret.
Var det dengang, Lydia blev stum?
Ja, det tror jeg...
omend min hukommelse ikke er, hvad den har været, frue.
Hvad skete der med hende?
Det skete pludseligt en dag.
Hun... holdt op med at tale.
Der må da være en årsag.
Folk holder ikke bare op med at tale.
Disse ting skyldes altid...
et slags traume.
Noget må have hændt hende.
Blev i behandlet ordenligt?
Ja, de var altid meget venlige.
De behandlede os som om vi hørte til familien.
Frue, jeg tror, at jeg går i seng nu.
Ellers kommer jeg aldrig op i morgen tidlig.
Afsted med dig.
Jeg bliver her lidt længere.
Javel, frue.
Jeg er ked af, at jeg var så hård ved dig.
Kan du tilgive mig?
Anne.
Mor.
Hvad?
Hvornår kommer far hjem?
Når krigen er slut.
Hvorfor drog han i krig?
Jeg mener, der er ikke nogen, der har gjort os noget.
Far drog afsted...
Far drog afsted fordi han er meget tapper...
Og fordi han ikke ville have...
at tyskerne skulle fortælle ham hvad han skulle gøre.
Hvorfor?
Charles...
Hvor er du?
Fru Mills!
Hvad er der galt, frue?
Nøglen til musikværelset, giv mig den! Hurtigt!
-Hvad sker der, frue? -Skynd Dem!
Kære gud.
Jeg tjekkede selv det værelse.
Det var tomt.
Tag disse piller, frue.
De vil gøre godt.
Og alligevel fornemmede jeg, at der var et eller andet.
Og det var ikke menneskeligt.
Der er noget i dette hus.
Noget djævelsk.
Frue...
Noget som ikke...
som ikke hviler.
Jeg ved, De ikke tror mig.
De tror mig ikke, gør De?
Jeg bebrejder Dem ikke.
Førhen troede jeg ikke på den slags ting.
Jeg tror på det, frue.
Jeg har altid troet på de ting.
De er ikke nemme at forklare...
men de sker.
Vi har alle hørt historier om... det hinsides...
nu og da...
jeg tror, at de dødes verden sommetider...
blandes med de levendes verden.
Men, det er umuligt.
Herren vil ikke tillade sådan en afvigelse.
De levende og de døde...
vil kun mødes for enden af evigheden.
Det står i bibelen.
Frue...
der er ikke altid svar på alting.
Hvor skal De hen, frue?
Til byen, for at besøge Fader McGraw.
Hvis han ikke vil komme her, må jeg tage til ham.
Jeg bringer ham med tilbage.
Frue, De burde vente, til vejret bliver bedre.
Jeg har ventet længe nok.
Frue, præsten fortalte mig--
Jeg er ligeglad med hvad han fortalte Dem!
Han skal fortælle mig det personligt!
Han skal komme i dag!
Men hvad vil De fortælle ham?
At vi har gennemsøgt alle værelserne...
og nu vil jeg have dem velsignet.
Frue, vent dog.
Stille, det er meget tidligt.
-Hr Tuttle. -Morgen, frue.
Jeg vil have at de undersøger haven for gravsten.
Gravsten?
Ja. Da min mand købte dette hus...
fik han at vide at der var en lille gravplads.
Det var vist derovre, langs træerne.
Jeg har ikke set noget.
Kig grundigt. Det er nok tilvokset.
Javel, frue.
Jeg vil vide, om der ligger en familie begravet...
og om de havde en lille dreng--Victor.
Nu tror hun, at huset er hjemsøgt.
Tror De, det er forsvarligt at lade hende gå?
Mon ikke. Tågen skal nok sørge for, hun ikke når langt væk.
Åh ja, tågen.
Tågen, selvfølgelig.
Og hvornår synes de...
Vi skal afsløre alt dette?
Når tiden er moden, hr Tuttle.
Når tiden er moden.
Apropos afsløre.
Charles?
Grace?
Du er her! Du er her!
De sagde, der intet håb var.
De sagde, jeg skulle give slip.
De sagde mange ting.
Tak.
Tak, gud.
Mange tak, gud.
Hver aften har jeg bedt om dette...
tigget gud, om at bringe dig tilbage.
Giv børnene deres far tilbage.
Bring ham...
Men hvor har du været i al den tid?
Derude... ledt efter mit hjem.
Du er så anderledes.
Så anderledes.
Sommetider bløder jeg.
Frue--
Fru Mills...
Dette er min mand.
Jeg er glad for at møde Dem, hr.
Han er meget udmattet.
Her.
Gør et varmt bad klar. Og noget rent tøj
Og noget at spise.
Skal straks ske, frue.
Hvordan har mine børn det?
Far!
Hvorfor var du så længe væk?
Hej, Nicholas.
Jeg sagde det jo.
Jeg sagde, at han ville komme tilbage.
Har i opført jer ordenligt?
Vi har været meget søde.
Har i været søde ved jeres mor?
Meget søde.
Vi læser hver dag til vores første altergang.
Far, har du slået nogen ihjel?
Nu kommer han!
Skat, vi har lavet frokost til dig.
Kommer du ned, eller foretrækker du--
Hvornår kommer far ned?
Rolig, Anne. Far er... ikke rask.
Han fortalte, at han havde set mange døde mænd.
Shh.
Mor, når folk dør i krigen...
Hvor ender de så?
Sikke et spørgsmål.
-Det kommer an på. -På hvad?
Om de kæmpede på de godes eller de ondes side.
Jeres far kæmpede for England...
de godes side.
Hvordan ved man, hvem der er de gode og de onde?
Ikke flere spørgsmål. Spis jeres mad.
I kommer aldrig i krig.
Vi kommer aldrig nogen steder.
I går ikke glip af noget.
I har det meget bedre her sammen med jeres mor og far...
som elsker jer meget, meget højt.
Og de ubudne gæster.
Her er ikke nogen ubudne gæster.
Du sagde, at der var.
Nej, jeg sagde at der ikke er nogen ubudne gæster.
Jeg vil ikke høre mere om det emne.
-Men du sagde-- -Så er det nok!
Må jeg sige noget?
-Nej! -Hvorfor ikke?
Fordi du ikke må!
Anne, hold op med det.
Du hørte mig. Stop så.
Stop nu.
Fint, gå ind på dit værelse.
Til dit værelse. Ingen dessert til dig i dag.
Ikke græde, ikke græde.
Hold op med det.
Du ser forfærdelig ud, når du græder.
-Jeg er ligeglad! -Så, så.
Hør nu her.
Jeg har også set dem.
Har du?
Ja.
Hvorfor har du ikke sagt det til mor? Så vil hun måske tro mig.
Der er ting, din mor ikke ønsker at vide.
Hun tror kun på, hvad hun har lært.
Men bare rolig, før eller siden...
ser hun dem.
Og så bliver alt anderledes.
Hvordan?
Det vil vise sig.
Der vil komme overraskelser.
Der vil komme... forandringer.
Forandringer
Nu opfører hun sig, som om intet var hændt.
Hvad med hendes datter?
Hun er ikke så hårdnakket.
Børnene bliver nemmere at overbevise.
Det er moderen, der vil volde problemer.
Tror du, at hendes mand har mistanke?
Nej, jeg tror end ikke, han ved, hvor han er.
Sikke en smuk datter, jeg har.
Jeg har lavet dette slør specielt til dig.
-Jeg ligner en brud.
Ja, det gør du.
Jeg må tage lidt af ærmerne.
-Du kan tage det af nu. -Nej.
Kjolen skal være fejlfri til din første altergang.
Jeg sviner den ikke til.
Lad mig have den på lidt endnu.
Bare lidt?
Okay. Jeg kommer igen om lidt.
Sid ikke på gulvet og læn dig ikke op ad væggen.
Nej.
Vil herren danse?
Med glæde.
Charles, du kan ikke forsætte sådan.
Du er nødt til at spise noget.
....i himmelen
...ved ikke om det er overskyet eller ej.
Men jeg har kun øje.....
...for dig, kære.
......Måske lyser månen.
Anne, nu må du tage kjolen af.
Anne, hører du?
Anne?
Hvad sagde jeg om at sidde på gulvet?
Men, det er rent.
Det er lige meget.
Hvorfor gør du aldrig, som der bliver sagt...
Hvad er der i vejen?
Hvor er min datter?
Hvad har du gjort ved min datter?
Er du gal? Jeg er din datter.
Nej! Du er ikke min datter!
Nej! Nej!
Du er ikke min datter! Nej!
Frue, jeg hørte råb.
Hun slår mig ihjel!
Hun stopper ikke, før vi er døde!
Hun stopper ikke!
Roligt, barn. Kom med mig.
Du er skør! Skør! Skør!
Skør!
Hvordan har hun det?
Hun er ikke til at berolige...
så hun er hos sin far.
Hun insisterede på at tale med ham.
Hvad skete der? Hvorfor sloges i?
Det var ikke hende.
Det var den gamle dame med de mærkelige øjne.
Hun efterlignede min datters stemme.
Jeg sværger, det var ikke min datter.
Åh gud.... hjælp mig.
Gud hjælpe mig. Hvad sker der med mig?
Jeg ved ikke, hvad der er i vejen med mig.
De må slappe mere af.
De kan ikke tage ansvaret for hele huset.
Overlad det til os.
Vi ved, hvad der skal gøres.
Hvad mener De?
Hvad mener De... i ved, hvad der skal gøres?
Ingenting, frue. Jeg foreslog bare--
Her skal ikke foreslås noget.
Hvem tror De, De er?
De aner ikke, hvad der skal gøres.
Eller gør De?
Hvad er det?
Piller mod deres migræne, frue.
Dem De altid tager.
Jeg vil gerne være alene.
Javel, frue.
Kom barn.
Anne fortalte mig det hele.
Jeg vil ønske, jeg kunne forklare det, men det kan jeg ikke.
Først troede jeg, at der var andre i huset.
Endog spøgelser.
Jeg snakker ikke om spøgelser.
Men om, hvad der skete den dag.
Jeg aner ikke, hvad du taler om.
Sig, det ikke er sandt.
Sig, hvad der skete.
Skete?
Jeg ved ikke, hvad der gik af mig den dag.
Tjenestefolkene var forsvundet i løbet af natten.
De havde ikke modet til at sige det til mig.
De vidste, at jeg ikke kunne forlade huset.
De vidste det.
Anne.
Anne, hvad skete der?
Hun slog mig.
Hun blev tosset, præcis som den dag.
Husker du?
Nej.
Du skal tilgive mig, Charles.
Ikke mig. Børnene.
De ved, jeg elsker dem.
De ved, jeg aldrig vil gøre dem fortræd.
Jeg vil hellere dø.
Hvad vil du gøre?
Er du vred på mig?
Jeg kom kun tilbage, for at sige farvel...
til min kone og mine børn.
Nu må jeg gå.
Gå, hvorhen?
Til fronten.
Nej. Krigen er forbi.
Krigen er ikke forbi.
Hvad mener du?
Du går ikke, hører du?
Du har allerede forladt os en gang. Du bliver her!
Hvorfor?
Hvorfor tog du afsted til den åndsvage krig...
der ikke havde noget med os at gøre?
Hvorfor blev du ikke her ligesom de andre?
De andre overgav sig.
Det gjorde vi alle!
Hele øen var besat!
Hvad havde du forventet?
Hvad prøvede du på at bevise?
Din plads var her hos os.
Hos din familie.
Jeg elskede dig.
Det var nok for mig.
At leve i dette mørke...
I dette fængsel.
Men ikke for dig.
Jeg var ikke nok for dig.
Derfor rejste du.
Det var ikke kun på grund af krigen.
Du ønsker at forlade mig, gør du ikke?
Anne!
Nicholas!
Hvad er der? Hvad--
Her!
Hvor er gardinerne?
Fru Mills!
Lad mig se. Lad mig se.
I er okay! I er okay!
Jeg vil have min far!
Far er rejst.
Det passer ikke!
Jo, det gør.
Det passer.
Jeg elsker dig, mor.
Find gardinerne.
Hvem var det?
Hvem gjorde det?
Sig det!
Du ved, hvad der er sket!
Fordi det samme skete for dig!
Fortæl det.
Skriv det.
Skriv det!
Det der får de ikke noget ud af, frue.
Hun kan alligevel ikke skrive.
-Hvor er de? -Hvad?
Gardinerne!
Gardinerne mine børns liv afhænger af dem!
Nogen har taget gardinerne!
Det har jeg bemærket, frue.
Der er ikke nogen grund til at hæve stemmen.
Hr Tuttle. Jeg ville netop hente Dem.
Vidste De, at nogen har taget alle gardinerne?
Gardinerne?
Jamen dog.
Hvorfor skulle nogen dog tage alle gardinerne?
For at få dagslys ind i huset.
Dagslys. Selvfølgelig.
Nogen prøver at dræbe mine børn.
Hvorfor tror de, at dagslys vil dræbe dem?
Er De gal?
Det har jeg fortalt.
Det har jeg allerede fortalt!
Børnene er lysfølsomme! Lyset dræber dem!
Ja, men det var dengang.
Sygdommen er måske gået i sig selv igen.
Hvis de aldrig udsætter dem for dagslys...
kan De ikke vide, om de stadig er syge?
Min svigerinde var slemt ramt af gigt...
i både ben og ryg.
Så pludselig en dag...
var gigten væk.
Jeg vil finde de gardiner...
og når i har hjulpet mig med at hænge dem op...
forlader i dette hus!
Og hvad med herren, frue?
Hvad siger han til alt dette?
Giv mig Deres nøgler.
Giv mig de nøgler NU!
Jeg ved, hvad i er ude på.
At skræmme os.
I vil have os væk, mig og børnene.
I har prøvet at overtage huset...
lige siden i kom.
For sidste gang, giv mig de nøgler.
Prøv at tage det roligt, frue.
Giv mig de nøgler.
Giv mig dem.
Og forsvind så.
Ved De hvad, hr Tuttle?
Jeg tror, at jeg har nået grænsen.
Hvad med Dem?
Åh ja, absolut.
Vi må hellere afdække gravstenene.
Hvad laver mor?
Det har jeg allerede sagt. Hun er blevet tosset.
Løgner.
-Hun er tosset! -Løgner, løgner!
Så er det nat.
Hvor skal du hen?
Jeg har fået nok.
Jeg går ind i skoven, for at finde far.
Løber du hjemmefra?
Hvis jeg bruger nedløbsrøret, kan jeg klatre ned til jorden.
Det er meget nemt.
Hvis mor opdager det, får du ballade.
Ja, ja, ja.
Anne, vent!
Jeg vil også lede efter far.
Løgner. Det er bare fordi, du ikke vil være alene.
Bangebuks, bangebuks!
Ti stille!
Anne, Jeg tror, at vi er faret vild.
Vi er stadig i haven, fjols.
-Jeg er bange. -Så skulle du ikke være taget med.
-Sig noget. -Hvad skal jeg sige?
Det ved jeg ikke, et eller andet.
Lad mig se. Mit navn er Anne, og jeg går.
Jeg går, og mit navn er Anne.
Hvad er det derovre?
Jeg tror, at det er grave.
Gå ikke derhen!
Hvorfor ikke?
Måske kommer der spøgelser?
Grave har ikke spøgelser, kun skeletter.
Der står noget her.
Kom nu!
Vent!
Anne! Hvad står der?
I skal være stærke nu, børn.
Nicholas, kom her!
Fru Mills, De må ikke sige til mor, at vi stak af.
Tal ikke til dem!
Hvorfor?
-De er døde! -Hvad?
De er spøgelser! Kom nu her!
Børn!
Nicholas!
Er de spøgelser?
Hvorfor har de så ikke lagener og kæder?
Du sagde at--
Glem hvad jeg sagde! Gå væk fra dem!
Du driller mig altid, og fortæller løgne...
og jeg er træt af det!
Jeg driller ikke! Det er sandheden!
Kom her!
Hurtigt!
Mor! Mor!
Børn!
Løb!
Ind i huset!
Kom ikke nærmere!
Bliv der!
Det nytter ikke, frue.
Tuberkulosen fik os...
for mere end et halvt århundrede siden.
Gå væk!
Åben døren, frue.
Hvad vil i?
Mor, lad være med at åbne døren.
Vi har set deres grave.
Gå ovenpå og gem jer.
-Afsted. -Jeg er bange.
Bliv sammen!
Lige meget hvad i gør, bliv sammen.
Gem jer, afsted.
Vi har prøvet, at få Dem til at forstå.
Forstå hvad?
Huset.
Og den nye situation.
Hvilken situation?
Vi må alle lære at leve sammen...
både de levende og de døde.
Hvis i er døde, så lad os være i fred!
Lad os være i fred!
Her, gå derind.
Og hvis vi lader jer være i fred.
Tror De også, at de vil?
Hvem?
De ubudne gæster.
Her er ikke nogen ubudne gæster.
De fjernede gardinerne.
Her er ikke nogen ubudne gæster.
Åh jo, det var dem.
Og nu er de derinde med Dem og børnene.
-Venter på jer. -Nej!
Jo, og tro mig, før eller siden...
finder de jer.
Vent her, jeg kommer tilbage om lidt.
Nej. Mor sagde, at vi vi skulle blive sammen.
Vi kan ikke lade hende være alene.
Hold op med det.
Nicholas, hold så op.
Stop!
Hørte du det? Der er nogen her.
Kom med os, børn.
Kom med os.
Nicholas?
Anne?
Hvor er i?
Svar mig!
De har fundet dem.
Nu kan vi intet gøre.
De må gå derop og tale med dem.
Fadervor, du som er i himlen...
Hellige vorde dit navn.
Dit rige komme...
Såvel på jorden...
som i himmelen.
Giv os i dag vort daglige brød...
og tilgiv os vores synder...
Hvorfor er i bange, børn?
Hvorfor skal vi ikke være venner?
Kom nu. Tal med os.
Tal med os.
Fortæl mig hvad der skete.
Sig det ikke! Sig det ikke!
"Sig det ikke. "
Hvis jeg siger det, lader de os være i fred.
Mor!
"Mor. "
Hvorfor græder i, børn?
Hvad skete der i dette værelse?
Hvad gjorde jeres mor ved jer?
Noget med en pude.
Var det sådan, hun dræbte jer?
Med en pude?
Hun dræbte os ikke!
Børn, hvis i er døde...
Hvorfor bliver i så i huset?
Vi er ikke døde!
Hvorfor er i stadig i huset?
Vi er ikke døde!
Hvorfor er i stadig i huset?
"Vi er ikke døde. Vi er ikke døde. "
-Vi er ikke døde! -Vi er ikke døde!
Vi er ikke døde!
Er du all right?
Ja, bare en smule svimmel.
Hvad skete der?
Der var kontakt.
Alle tre?
Åbenbart, ja.
Moderen og de to børn.
Interessant, synes De ikke?
Interessant?
Jeg var skræmt fra vid og sans!
Skat, rolig nu.
Nej. Indtil nu har vi prøvet på din måde...
men nu lytter du til mig.
Vi kan ikke blive i dette hus længere.
Det er åbenlyst, at disse væsener ikke vil have, at vi bor her.
Vi ved ikke noget om dem endnu.
Jo vi gør!
Vi ved, at kvinden gik amok...
kvalte sine to børn og skød sig selv.
Det er rigeligt. Tænk på vores søn.
Der er ikke noget i vejen med Victor.
Jo der er! Han har mareridt.
Han siger, at han har set pigen...
og selv damen her er besat af hende.
Lad os forlade dette hus.
Fint.
Vi kører i morgen tidligt.
Tak for det.
Jeg kigger lige til Victor.
Endnu en gang, tak fordi i kom.
En fornøjelse.
Jeg håber, vi hjalp dem.
Selvfølgelig. Omend jeg må indrømme...
I starten forstod jeg ikke...
hvorfor jeg havde puden i hånden...
og hvorfor i ikke bevægede jer.
Men så vidste jeg det.
Det var sket.
Jeg havde dræbt mine børn.
Jeg tog geværet.
Satte det mod panden.
Så trykkede jeg af.
Ingenting.
Så hørte jeg jeres latter i soveværelset.
I legede med puderne...
som om intet var hændt.
Og jeg troede At Herren i al sin barmhjertighed...
gav mig en ny chance...
sagde "Giv ikke op. "
"Vær stærk. "
"Vær en god mor. "
"For dem. "
Men nu...
nu...
Hvad betyder det her?
Hvor er vi?
Lydia sagde nøjagtig det samme...
da det gik op for hende, at vi alle tre var døde.
Og det var den sidste gang hun talte.
Men det kunne jeg ikke sige før nu.
Skal jeg lave en kop te til os, frue?
De ubudne gæster rejser...
men andre vil komme.
Nogle gange mærker vi dem......
andre gange ikke.
Sådan har det altid været.
Frue.
Mor...
Far døde i krigen, ikke?
Jo.
Ser vi ham igen?
Det ved jeg ikke.
Hvis vi er døde, hvor er limbo?
Jeg ved ikke, om der er et limbo.
Jeg er ikke klogere end jer.
Men jeg ved, at jeg elsker jer.
Jeg har altid elsket jer.
Og dette hus er vores.
Sig det sammen med mig.
Dette hus er vores.
Mor.... se, Det gør ikke ondt længere.
Ingen kan få os væk fra dette hus.
Kom så, Victor.
Dansk oversættelse af Fields.